Ігор СМЕШКО: Дві світові війни уже були попередженням, а фантом третьої – ще досі не зникає
![thumb](https://sylaichest.org/wp-content/uploads/2024/04/niss_smeshko_1.jpg)
Повний текст доповіді президента Центру стратегічних досліджень і аналізу та Голови ВГО «Сила і Честь» доктора технічних наук, професора Ігоря СМЕШКА на конференції, яка була проведена Національним інститутом стратегічних досліджень 30 березня 2012 року на тему: «Національні стратегії в епоху глобальних трансформацій» і «Глобальна криза – нова роль національної стратегії та урядів», організована Національним інститутом стратегічних досліджень з нагоди 20-ої річниці створення інституту.
Шановні колеги, гості, присутні !
Загальновідомим є те, що с того часу, коли з’явилися на планеті Земля різні цивілізації людей, існує і процес їх трансформації, а також спроби поширення впливу – на інші народи і цивілізації.
По – суті, цей процес є боротьбою двох протилежностей: спробою домінування і дуже повільною, але поступовою інтеграцією.
Неминучі кризи – як наслідок цієї боротьби, і раніше впливали на темпи і якість розвитку людськості.
Але ніколи раніше кризи в розвитку окремих цивілізацій не мали такого глобального характеру, системної залежності народів, і не ставили на карту питання виживання планети, в цілому.
Характерним є і те, що: глибина інтеграції окремих цивілізацій, уніфікація форм державного управління, релігійних поглядів і суспільної моралі, притаманні кожній із них, а головне – вдосконалення духовних якостей і моральних цінностей окремої особистості – завжди відставали від темпів науково–технічного прогресу.
Навіть після багатьох тисячоліть розвитку загальнолюдської цивілізації – відмінність між світоглядами та соціально – економічна нерівність між різними народами на планеті – залишаються вкрай разючими.
В той же час, 21 століття характерне, на мою думку, перш за все тим, що мало у чому змінена внутрішня природа окремої людини зіштовхується в наші часи із тим фактом, що контроль за ресурсною та фінансово – економічною базою планети, від яких залежить життя і доля мільярдів ії населення – усе більше концентруються у руках декількох сотень найзаможніших сімей світу.
Сімей, які паралельно концентрують у своїх руках і контроль над глобалізованими засобами масової інформації. Що, надає їм, крім іншого, можливість формування і маніпулювання масовою свідомістю цілих народів. В той час, коли їх справжні внутрішня природа і культура, а також загальнолюдські слабкості і спокуси, як правило закриті від очей цих народів і мало чим відрізняється від володарів світу минулого. Як наприклад, спокуси грошима і владою над людьми.
Але, чому ж глобальні конфлікти між народами, навіть у недалекому минулому, не приводили до катастрофи і до кінця історії людства? Адже дві світові війни уже були попередженням, а фантом третьої – ще досі не зникає?
По – перше, тому що усі попередні конфлікти між народами, на щастя, не мали у своєму розпорядженні зброї масового знищення;
По – друге, тому, що перші плоди науково – технічної революції, пов’язані із такою зброєю з’явилися в країнах з демократичною формую правління.
По – третє, тому, що невдовзі аналог подібної зброї з’явився і у руках колишнього СРСР, зруйнувавши таким чином монополію володіння нею з боку однієї держави.
Останній фактор, на жаль, остається до цього часу недооціненим.
Хоча, другий фактор відігравав дуже важливу роль, тому що з’явись ця зброя раніше в руках диктаторів, наприклад, фашистської Німеччини – доля людства могла б бути іншою.
Але, фактом залишається і те, що демократія Сполучених Штатах Америки, зразка 1945 року, – не запобігла використанню цієї, нелюдської за суттю, зброї проти Японії.
З другого боку, саме ця форма державного управління з урахуванням того, що, як правило, в діючих демократіях:
– де функціонують три незалежних гілки влади,
– над якими є певний контроль громадянського суспільства,
– де існують, хоча б відносно, незалежні від уряду ЗМІ,
– а також є опозиція, і як наслідок – процес прийняття державних рішень має формально збалансований та об’єктивно більш виважений, ніж у авторитарних режимах, характер –
принаймні, дала людству можливість виграти час, для ліквідації загрозливого для нього однополярного, у ядерному сенсі, світу.
У подальшому, при біполярному розподілу основних сил планети, під час «холодної війни» – це не залишало шансу навіть яструбам усереднені демократичних урядів Заходу – для спокуси легкої перемоги над супротивником. Саме наявність цих обставин і підтримувала донедавна баланс у світі.
Але, чому у наші дні, навіть сама визначальна, в плані успіху у світовому науково – технічному прогресі, в розробці теорії і практики діючої демократії, євроатлантична цивілізація – має усі ознаки системної кризи?
Чому, наприклад, інші народи Світу – азійські, арабські, африканські, так охоче прагнуть долучитись до плодів євроатлантичного науково – технічного прогресу, і у той же час вкрай вороже ставляться – до силового нав’язування їм євроатлантичних форм демократії?
А тому, що кожний народ і кожна цивілізація мають свій власний історичний шлях, самобутню долю, і право на власну філософію і мораль.
А також – на свій власний шлях до Бога.
По перше, давайте визначимося – що ж собою уявляє і із чого складається євроатлантична цивілізація, одним із найцінніших плодів розвитку якої стала – демократія.
На мою думку, вона ґрунтується на трьох основних компонентах, якщо хочете – на трьох основних китах:
– по – перше, – це на основах культури і філософії стародавньої Греції;
– по – друге, – це на теорії і практиці державотворення і основах правової культури стародавнього Риму;
– і, на кінець, по – третє, – це на основах християнської моралі і релігії.
У подальшому розвиток цієї цивілізації у сучасні форми євроатлантичних демократій важко уявити собі, також, без вирішального впливу на неї епох європейського Ренесансу, Реформації та буржуазних революцій 17 – 19 століть.
В правовому плані – без Магдебурзького права та Громадянського Кодексу Наполеона.
В економічному плані – без еволюційної і мирної трансформації, під жахом прикладу експропріації часів російської революції 1917 року, первинного «хижого» європейського капіталізму, зразка 19 століття – у сучасні форми соціально орієнтованих ринкових економік, з гнучким державним регулюванням і активною роллю в них середнього класу.
Але, чи не вирішальним, на мою думку, чинником, який стимулював прогрес у появі сучасних форм демократії та сучасних форм ринкової економіки країн Заходу – було те, що він стимулювався, з початку 20 століття, жорстоким змаганням і протистоянням із світовою комуністичною системою. Ціною питання було існування – однієї системи, або іншої.
Розпад СРСР і перемога Заходу в «холодній війні», схоже, зіграв злий жарт із самими переможцями. Він призвів до гальмування процесів вдосконалення форм державного і економічного управління в цих країнах. А також, до спокуси підтримання високих соціальних стандартів життя у своїх країнах – за рахунок інших…
Але, де ж місце України у цих процесах глобальних трансформацій та кризових явищ у сьогоденному світі?
На мою думку, там, де вона знаходиться – у центрі Європи. В загальноєвропейській, євроатлантичній цивілізації, навіть попри те, що вона потерпає у цей час серйозну кризу. Перш за все: демографічну та кризу моральних цінностей.
За неофіційною статистикою на Земній кулі взагалі залишилось у наші дні – не більше 10 відсотків білої раси.
Стара Європа, не розуміючи цього сама, потребує у цей час нашої допомоги, не менш, ніж ми потребуємо від неї. Будь – які спроби наших шановних і поважних за віком європейських родичів – спочити на лаврах своїх батьків і пращурів, в якості рантьє їх минулих світових досягнень – є дуже небезпечною ілюзією. Яскравим прикладом цього є економічна криза в Греції, економічні проблеми Італії і Іспанії, а також – соціально – демографічні проблеми Британії, Франції і Німеччини.
Штучно законсервувати третій світ у якості сировинного придатка і дешевої робочої сили, а також кардинально зупинити міграцію з бідніших країн світу у найбагатші – все одне, що спробувати змінити закон земного тяжіння. А, спроби отримання контролю над стратегічними ресурсами під гаслом розповсюдження європейських форм демократії у світі – може викликати зворотну, асиметричну силову реакцію…
Думаю, що настав час перенесення, взагалі, у архіви стереотипів часів «холодної війни». Особливо – про поділ Європи на Захід і Схід.
У наші дні скоріше проглядаються елементи потенційного світового конфлікту не по лінії: Схід – Захід, а, скоріше по лінії: бідний Південь і багата Північ.
Слов’янські народи Європи взагалі залишилися останнім резервом євроатлантичної цивілізації – с величезним потенціалом внутрішньої Християнської моралі і щирим бажанням його реалізації, на користь усього Світу.
З чисто прагматичної точки зору – сучасна структура безпеки цієї Цивілізації повинна включати у наші дні – простір від Ванкувера до Владивостока.
Причому, без повноцінного включення в цю структуру Росії, ця система безпеки, навіть теоретично – неможлива.
Отже, національною стратегією розвитку України, в наші дні, може бути тільки одна – побудова розвинутої і діючої форми європейської демократії в країні.
Із ринковою, соціально орієнтованою економікою, потужним середнім класом і розвинутим громадянським суспільством.
Обмеженим державним регулюванням стратегічно важливих галузей промисловості і сільського господарства і збереженням власного оборонного потенціалу.
Тільки це зможе дати нам і сильну державу і сильну економіку, і заможне суспільство.
А головне – щасливих і вільних громадян в нашій державі, здатних і мотивованих на ії захист, у разі небезпеки.
Тому що, без наявності в країні потужного середнього класу, діючого громадянського суспільства і незалежних гілок влади, які знаходяться під його контролем – немає вільного громадянина держави. А без нього – справжня демократія існувати не може.
Батьку «Декларації про незалежність Північної Америки» Томасу Джефферсону приписують наступний вислів:
«Дійсна незалежність, свобода і демократія – це не іграшка, яку дарують дітям. Це дуже серозна річ, якою можуть користуватися лише високоосвіченні, сильні та мужні люди. Для яких особиста гідність – є найодважнішою рисою людського життя».
І, навпаки, світовий досвід беззаперечно свідчить – тільки діюча демократія дає приклади найвищих стандартів якості життя, забезпечення прав і свобод ії громадян та їх безпеки, як всередині держави, так із зовні.
Іншого шляху – у нас просто немає.
А, іще – це історичний шанс для України стати зв’язуючи ланцюгом і донором, а також, нарешті, активним політичним гравцем у побудові нового безпекового простору від Ванкувера до Владивостока.
Та своїм прикладом – вплинути на наших близьких сусідів.
Тим самим, долучитись до завершення процесу об’єднання Європи і Євроатлантики і зробити свій історичний внесок у продовження мирного і еволюційного процесу взаємопроникнення і поступової інтеграції цивілізацій Світу.
#textbase #Смешко #історія #Європа #НІСД #
свіжі новини
Після розміщення на франкомовному ресурсі Amazon.fr французької версії «ESSAIS SUR L’HISTOIRE DE L’UKRAINE» (автор: Ihor Smechko), французькі масмедіа поступово починають звертати увагу на ...
21.08.2024Шановний Ігорю Петровичу, пане Генерале! Вітаємо вас з нагоди Вашого Дня Народження! Нехай Ваша тверда воля і бойовий дух ведуть Україну та наш народ до Перемоги над російським агресором. Ваші ...
17.08.2024Демократія – складна система, у неї є свої об’єктивні закони. На цьому наголосив Президент Центру стратегічних досліджень та аналізу, генерал-полковник, доктор технічних наук, професор, лауреат ...
15.08.2024Президент Центру стратегічних досліджень та аналізу, військовий, науковий і державний діяч, генерал-полковник, доктор технічних наук, професор, лауреат Державної премії України в галузі науки і ...
03.08.2024